Tidligere:
Hun er død! Svøpt i plast.
Laura Palmer.
Diane. Kl 11.30, 24. februar. Jeg kjører inn i Twin Peaks.
Jeg skal møte sheriff Harry S. Truman. Lett å huske.
- Spesialagent Dale Cooper. - FBI?
Ugjendrivelige likhetstrekk leder oss til å tro
at Laura Palmer ble morderens andre offer.
- Tok du denne filmen, Bobby? - Nei.
Så hvem tok den?
Dr Lawrence Jacoby. Laura var min pasient.
Her er noe vi ikke har sett før. En jordhaug.
På toppen et gullhjerte. Rettelse: et halvt hjerte.
Vi må finne den som har den andre delen.
Du må gi meg hjertet.
- Vi graver det ned. - Hvem beskytter du?
Det er mulig at morderen er fra byen.
Kanskje noen dere kjenner.
Diane, kl 06.18. Rom 315 på Greath Northern i Twin Peaks.
Sov bra. Et ikke-røyker rom. Ingen tobakkslukt. Omtenksomt.
Et anstrøk av douglasgran i luften.
Som sheriffen sa, holdt hotellet mål. Det er både rent og rimelig.
Telefonen virker. Badet prima. Ingen drypping.
Masse varmtvann. Godt trykk. Kan nok tilskrives fossen utenfor.
Fast madrass, uten klumper. I motsetning til i El Paso.
For et mareritt! Men den historien har du hørt, Diane.
Har ikke prøvd tv-en. Kabel. Sikkert bra mottak.
Men beviset på et godt hotell er morgenkaffens standard.
Kommer tilbake til det om en halvtime.
Diane, noe slo meg igjen i morges.
To ting plager meg. Ikke bare som agent, men som menneske.
Hva foregikk mellom Marilyn Monroe og Kennedyene?
Og hvem skjøt JFK?
Vent et øyeblikk.
Dette er, om du unnskylder, en forbasket god kaffe.
Jeg har drukket mengder. Denne er blant de beste.
Jeg vil ha to egg, godt stekt. Usunt, ja.
Men gammel vane er vond å vende.
Bacon, sprøstekt. Nesten brent. Kremer det!
Utmerket. Og grapejuice, såfremt grapefrukten...
Er nypresset.
Mitt navn er Audrey Horne.
FBI spesialagent Dale Cooper.
- Kan jeg sitte her? - Tar jeg ikke feil,
er faren din Benjamin Horne, hotellets eier.
Du kan altså sitte hvor du vil. Men det vil selvsagt glede meg.
Du etterforsker Laura Palmer-drapet?
Var du en venn av Laura?
Ikke akkurat. Laura underviste min bror tre ganger i uken.
Johnny er 27 år og går i 3. klasse.
Han har emosjonelle problemer. Ligger til familien.
Liker du ringen min?
Veldig fin.
Iblant blir jeg så rød i toppen. Interessant.
Pleier håndflatene dine å klø?
God morgen, betjent.
Agent Cooper, det er smultringer til deg.
Sheriffen er på møterommet. Det er...
På møterommet, altså.
Hei!
La oss avhøre James Hurley. Han var forelsket i Laura.
Hun fortalte nok alt sladder om Mike og Bobby.
Så tar vi en prat med dem. La oss også sjekke Bobbys bil.
Så ser vi på obuksjonsrapporten.
Vi må også snakke med mr og mrs Palmer, men det kan vente.
Vi møtes her om tre minutter. Harry, jeg må urinere.
For øvrig, kaffen på hotellet var fantastisk.
Jeg hjalp Laura til verden. Hun var min datters beste venn.
Jeg orket ikke å obusere, og overlot det til Joe Fielding.
Han gjorde arbeidet. Jeg assisterte.
Han fant følgende: Døden inntraff mellom kl 24-04.
Dødsårsak: blodtap.
Flere overfladiske sår. Ingen alvorlige nok alene.
Bitemerker på skuldrene, og dessuten på tungen.
Formodentlig selvtilføyd.
Lesjoner på håndledd, ankler og overarmer.
Vi venter på de toksikologiske prøvene.
De siste 12 timene hadde hun seksuell omgang
med minst tre menn.
Du har også undersøkt Ronette Pulaski?
Ingen tvil. Samme gjerningsmann overfalt dem begge i togvognen.
Når, om noen gang, vil Ronette kunne avhøres?
Hun har alvorlige hodeskader. Det er for tidlig å si.
Legg til de psykologiske følgene av frykten.
Hun så antakelig hva som hendte med Laura, før hun...
Så nydelig.
Hvem kunne gjøre noe slikt?
Leo!
Leo, jeg må gå på jobben. Norma kommer hvert øyeblikk.
Leo?
- Har du rengjort støvlene mine? - Ja. Jeg tok klesvasken også.
- Alt sammen? - Ja.
Nei, det gjorde du ikke.
- Jeg tar det når jeg kommer hjem. - Nå, Shelly!
Blod.
Shelly, Norma er her!
- Shelly, hørte du at Norma er her? - Ja, jeg hørte deg.
Jeg kommer innom kafeen i dag.
Vær snill pike og gjem litt pai til meg.
Ja vel, Leo.
James, du ble anholdt for drapet på Laura Palmer.
- Du er ikke tidligere straffet? - Nei, sir.
Tok du denne filmen?
Din sykkel, ikke sant?
Jo, sir. Vi dro opp dit søndag for to uker siden.
James, du var forelsket i Laura. Dere traff hverandre i smug.
Verken skolekamerater eller venner visste om det.
Hun var sammen med kapteinen på fotball-laget.
Hvor lenge kunne dere holde forholdet hemmelig?
- Hun ville holde det hemmelig. - Var hun redd for Bobby?
Jeg tror det.
- Visste du at hun brukte kokain? - Ja.
- Brukte du kokain? - Nei. Jeg ba henne slutte.
- Og hun gjorde det...en stund. - Hvorfor begynte hun igjen?
- Noe hendte forleden. - Hva da?
Jeg vet ikke.
Jeg tror noe skremte henne. Hun ville ikke snakke med meg.
Når så du henne siste gang?
Den kvelden hun døde. Hun snek seg ut rundt halv ti.
Halv tolv stoppet vi ved krysset Sparkwood og 21.
Hun hoppet av sykkelen og løp sin vei.
Jeg så henne ikke mer.
Kranglet dere?
Ikke akkurat. Men hun ville ikke treffe meg mer.
- Hvorfor ikke? - Det sa hun ikke.
Gjenkjenner du dette halskjedet?
Ja.
1. DAG
James, hva hendte 5. februar? Og hvem har resten av hjertet?
James, gjett hvorfor jeg er glad i dag.
Fordi huden din er så myk, og du lukter så godt?
- Nei. - Så hvorfor?
Fordi jeg tror at du elsker meg.
Nå er hjertet mitt ditt.
Jeg vet ikke.
For svarte!
Hvor er skjorta?
Bopper, hvorfor ringte Leo Johnson meg hjemme?
- Ringte Leo deg? - I går. Han spurte etter deg.
Han ville vite hvor resten av pengene var.
- Hva svarte du? - Trodde ikke han hadde fått noe.
Jeg trodde avtalen var at han skulle få dem i dag.
Jeg har allerede gitt ham halvparten.
- Når traff du ham? - Jeg traff ham forleden kveld.
Den kvelden Laura døde. Jeg dro til Leo
fordi jeg hadde 10 000 dollar som svei i lomma mi.
Hva med resten av pengene?
- De ligger i Lauras bankboks. - Så du fikk dem ikke igjen?
Jeg skulle få dem i dag!
- Hvordan skal vi betale Leo? - Jeg aner ikke. Selge lyspærer?
- Topp! Det er ikke morsomt! - Jeg ler ikke.
Flaks at vi sitter inne. Du vet hva Leo vil gjøre!
Hold fred! Ikke nevn Leo. Du kjenner ikke Leo Johnson.
Hjelp meg.
Mamma?
Klokka er 10.30. Jeg må til sheriffen.
De ringte og sa at det kunne vente til i morgen.
Vi tenkte at du trengte hvile. Du gråt i søvne. Husker du det?
Nei. Gjorde jeg det?
Vi føler med deg. Vi er så lei oss.
Mamma, det er så merkelig.
Jeg vet at jeg burde være lei meg. Og en del av meg er det.
Men det er som om jeg har en deilige drøm...
Og et grusomt mareritt samtidig.
Far sa at du møtte James Hurley i går kveld. Gjelder dette ham?
- Kan dette bli mellom oss? - Selvsagt.
James og Laura var sammen de siste to månedene.
Bare jeg visste det. James gjorde henne så godt.
Du aner ikke hvor plaget Laura var.
Jeg måtte treffe ham i går. Vi sto henne nærmest.
- Men nå føler jeg meg så dårlig. - Hvorfor det?
Fordi vi forsto...
I hele denne tiden var det vi som var forelsket.
Jeg føler at jeg har forrådt min beste venninne.
Og hvis det er sant...
Hvorfor er jeg da så lykkelig?
Skal vi snakke med guttene hver for seg?
Nei, vi tar dem sammen.
Hei, Ed. Hvordan går det med hodet?
Nokså ømt, men stoltheten fikk en verre knekk.
- Dette er agent Dale Cooper. - I slekt med James?
Hans onkel. Moren hans er bortreist, så jeg ser etter ham.
- Blir han sittende i varetekt? - Nei. Han kan løslates.
- Er James siktet? - Nei. Han har ikke drept noen.
Men be ham være forsiktig. Vi må løslate Mike og Bobby også.
Agent Cooper, telefon fra mr Albert Rosenfeld. Rikstelefon.
Unnskyld.
Det er en sånn suselyd på linjen. Som vind...gjennom trærne.
Har tenkt på det som hendte på veikroa. Noe skurrer.
Trodde først Nadine hadde fått høre om deg og Norma.
I så fall ville jeg spilt harpe i himmelen.
Jeg traff Norma, men jeg spanet også.
Jeg så Mike og Bobby gripe tak i Donna. Jeg gikk mot dem.
Jeg ble helt ør. Husker ikke engang at jeg ble slått.
- Hva mener du? - Tror det var noe i ølet.
Jacques Renault sto i baren.
Ok, Albert. Dere kan ha liket i hele morgen.
Umulig. Hun skal begraves på mandag.
Kjører du gjennom Lewis Fork, så spis lunsj på Lamplighter Inn.
De har en kirsebærpai som er til å dø av.
- Hei, Nadine. - Hva gjør du her, Norma?
- Og du, da? - Det skal jeg fortelle.
Jeg har fått nye gardiner. Ed kjøpte dem til meg i går.
Vi hengte dem opp sammen. Beige, tynt stoff.
Jeg var oppe i hele natt. Vet du hva jeg holdt på med?
Jeg oppfant en fullstendig lydløs fortrekks-anordning.
Og vet du hva som får den til å fungere?
Hva jeg tenkte ut i natt
mens jeg ventet på at min mann skulle komme fra legevakten?
Bomullsdotter!
Ved Gud, de skal bli lydløse nå!
- Måtte du betale kausjon? - Nei. Du er ikke siktet.
- Er mor fremdeles bortreist? - Ja. Nå går vi.
Jeg må be gutta gi meg ryggdekning.
Det er ordnet.
Hei, Mike og Bobby.
Er dere to blitt enige om en forklaring?
Forteller vi sannheten, trenger vi ikke å finne på noe.
Sheriffen sa at vi er her pga slåssingen.
- Og det var selvforsvar. - Nettopp.
- Da kan dere vel gå, da. - Nå?
Gutter, én ting til: Be for James Hurleys helbred.
Hvis noe tilstøter ham, kommer vi etter dere.
Hvorfor sitter du her? Vi har mangt fore.
Tror jeg bør studere medisin. Jeg føler meg som dr Watson.
Rett god morgen, Pete.
Nei, Josie. Det heter: "Riktig god morgen".
Og det er knapt nok morgen.
Pete, jeg vil takke for at du støttet meg mot Katherine.
Glem det. Katherine tok feil i går. Punktum.
Takk, likevel.
Pete, det er Harry. Agent Cooper og jeg vil treffe mrs Packard.
Best å lage ny kaffe.
Hei, sheriff.
Dale Cooper, FBI. Du så ham på møtet i går.
Agent Cooper, du husker vel Pete Martell?
- Kan vi by på en kopp kaffe? - Du sa trylleordet.
- Jeg tar gjerne en kopp, takk. - La meg helle til dere.
- Cooper, hvordan vil du ha den? - Svart som en måneløs natt.
- Temmelig svart, ja. - Sitt ned.
Jeg skal gå rett på sak.
Laura hjalp deg to ganger i uken med engelsken, stemmer det?
Når så du henne sist?
Torsdag ettermiddag, da fløyta på bruket blåste fem.
- Når gikk hun? - En time senere.
- Det var siste gang jeg så henne. - Hvordan virket hun?
Noe plaget henne, men vi snakket ikke om det.
Men hun sa noe som jeg merket meg.
Hun sa: "Nå forstår jeg hvordan det var da din mann døde."
- Forklarte hun det nærmere? - Nei.
Men etter det som hendte, får jeg det ikke ut av hodet.
Som en melodi en ikke blir kvitt.
Unnskyld meg.
Så, Harry, hvor lenge har dere hatt et forhold?
- Hvordan visste du det? - Kroppsspråk.
Ikke lenge. I seks uker.
Andrew døde for halvannet år siden.
Ikke drikk den kaffen! Sett på maken.
Det var en fisk i kannen.
Beklager.
Ja, Katherine?
Jeg syntes du burde vite hva din sentimentale narrestrek kostet.
Å stenge bruket kostet oss 87 000 dollar.
Tror du min bror Andrew ville likt det?
Jocelyn? Mrs Packard?
- Hva betyr "narrestreker"? - Tøys. Ugagn.
Ofte et ondsinnet puss.
- Hvorfor må du alltid ile? - Det har gått en time.
Jeg husker en gang vi pleide å ta hele ettermiddagen.
Som tiden går, vil timen snart synes som en dag.
Spar deg! Jeg er ingen tåpelig kammerpike som vil forføres.
Beklager. Mente ikke å såre dine sarte følelser.
Min feil. Jeg er vant til at vi blander plikter og fornøyelser.
Skatt, for meg er det samme sak.
Ta ikke den tonen! Jeg er ingen skolepike heller.
Hva er neste skritt?
Vi trenger kanskje ikke å foreta oss noe. Flere lokale tragedier,
så vil Josie kanskje sende bruket nedenom selv.
Med dette tempoet kan det ta år før bruket går konkurs.
Dessuten kan min husbond få snusen i vår kreative bokføring.
Kanskje det er på tide å starte en liten brann.
Sikter du til forretninger eller fornøyelser?
Jeg snakker om Packard-sagbruket.
Alt det tørre tømmeret som ligger omkring.
En liten gnist...en natt.
En natt Pete er på rangel med lovens håndhever.
Nå husker jeg
hvordan timene ble til dager.
Sarah, elskede? Beklager at jeg forstyrrer deg.
Men Donna Hayward er her. Ta denne.
Jeg sender henne inn.
Ikke gjør henne oppskaket.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Jeg savner henne så.
- Savner du henne? - Ja. Jeg savner henne dypt.
Jeg savner henne så.
Jeg savner henne så!
Å, Laura! Ungen min. Laura!
Leland!
Så ingen av dere så Ronette etter skolen den dagen?
- Det stemmer. - Hun gikk altså på jobben?
- Ja. Hornes stormagasin i byen. - Hva gjorde hun der?
Hun var...ekspeditrise.
I parfymedisken.
Hun spøkte med at det var en luksusjobb.
Unnskyld meg.
Hvor mange ganger har jeg sagt at du ikke må forstyrre gjestene?
Omtrent fire tusen ganger.
Audrey?
Julie forteller at du var inne hos nordmennene
like før de, i samlet tropp, bestemte seg for
å reise hjem til gamlelandet uten å underskrive kontraktene.
- Er det sant? - Ja.
Du skulle vel ikke ha sagt noe som kan ha påskyndet avreisen?
Jeg formoder at det bare var et sammentreff.
Pappa, jeg gikk inn for å titte på koldtbordet.
Mens jeg var der, kom jeg til å nevne at jeg var bedrøvet.
For hva?
Fordi min kjære venninne Laura brutalt var blitt myrdet.
Er du klar over hvor mange penger dette kostet familien?
Hvis du noen gang finner på noe lignende,
skal du sannelig få angre!
Pappa, jeg er så redd.
Laura døde for to dager siden.
Jeg mistet deg for mange år siden.
- I Jesu navn går vi til bords. - Amen.
Robert, jeg vil gjerne diskutere de siste dagers begivenheter.
Ikke nødvendigvis hendelsene, men tankene en gjør seg om dem.
Opprør hos en gutt på din alder er en uavvendelig realitet.
Et tegn på styrke. Altså, jeg respekterer din opprørske natur.
Imidlertid må jeg som far se til at din opposisjonslyst
holdes innenfor samfunnets, så vel som familiens, grenser.
Robert, jeg ser din uvilje mot å innlede en dialog med din far.
Iblant er taushet gull. Taushet kan tolkes på flere måter.
Som et tegn på intelligens. Jo tausere vi er, jo mer hører vi.
Jeg er en tolerant mann, men min tålmodighet har grenser.
"Å finne sin livsvei er målet for hvert arme menneske."
Robert, du og jeg skal sørge for å finne din.
Du har alltid vår støtte, Bobby.
- Noe ved siden av, sheriff? - Cooper vil kanskje prøve paien.
- Kirsebærpai? - Den beste her omkring.
- Vil du be Norma komme hit? - Ja visst.
Ingenting er visst, Shelly.
Jeg blir ikke kvitt smaken av kaffe med fisk i.
Shelly Johnson, med "J"?
Mannen er trailersjåfør. Leo. Mindre forseelser.
Kubbe-damen.
Hei!
- Kan jeg spørre henne om kubben? - Mange har forsøkt.
- God kveld, Harry. - Møt spesialagent Dale Cooper.
- FBI. - Norma Jennings.
Hjalp Laura deg med å kjøre ut middag til eldre?
- Ja. Laura organiserte det. - Har du en oversikt over ruten?
- Jeg kan skaffe det. - Takk.
Og to stykker til av denne fantastiske paien.
Jøss, du må ha forbrenning som en humle.
Jeg hørte dere snakke om Laura Palmer.
En dag vil vedkubben min ha noe å bemerke i den anledning.
- Kubben så noe den natten. - Jaså? Hva så den?
Spør den.
Jeg tenkte meg det.
Takk, Norma. Vi ses i morgen.
Hei, Leo. Jeg tok med litt pai til deg.
- Hvor er skjorta mi? - Hvilken skjorte?
Den blå favorittskjorta mi.
Det er den andre du mister i år!
Jeg må visst lære deg å ta bedre vare på tingene mine!
- Vær så snill, Leo. - Dette vil gjøre vondt.
Jeg skal åpne.
Mor og far, dette er James Hurley.
- Hei, James. - Hyggelig å treffe dere.
Jeg håper du er sulten. Eileen har virkelig kokkelert.
Noe å drikke? Vi har brus, fruktpunsj og sider.
- Fruktpunsj, takk. - Jeg skal hente det.
Sett dere til bords. Jeg skal sjekke steken.
- Her er punsjen. - Takk, Donna.
- Jeg kjenner ikke dine foreldre. - Far døde da jeg var 10 år.
Min mor reiser mye. Hun skriver for avisen iblant.
- Ed Hurley er hans onkel. - Hans kone har lapp over øyet?
Min tante Nadine. Hun er nokså original.
- Will, kan du hjelpe meg litt? - Unnskyld meg.
- Vi kan snakke sammen etterpå. - Godt å se deg.
Det er godt å se deg også.
- Det svinet! - Først kjæresten din. Så min.
Synd at vi bare kan drepe ham én gang.
"What's up, Doc?" Dette er Laura Palmer.
Jeg har spilt inn enda et bånd til deg,
og sendte det i en av konvoluttene du ga meg.
Det er torsdag den 23. Og jeg kjeder meg.
Sant å si er jeg i et merkelig humør.
Å gud, James er søt, men han er så dum.
Jeg skulle møtt deg før, dr Jacoby.
For akkurat nå orker jeg bare så mye søtt.
Jeg vet at jeg vil gå meg vill i skogen igjen i kveld.
Husker du at jeg fortalte om den mystiske mannen? Vel...